Nej. Jeg kan ikke koncentrere mig! Maestro, jeg kan ikke fortsætte.
Lad os tage den fra nummer 37.
Du godeste, nej! Maestro, jeg beder dig.
Vi tager den om fra “vieni altrove”.
Stop. Jeg kan ikke længere holde det ud!
- Det er latterligt. - Din stakkel. Kom du til skade?
Dette er “Macbeth” af Giuseppe Verdi. Sikken elendig instruktion!
- Har vi et problem? - Du er problemet!
Fugle på scenen, laserstråler... Er dette en forlystelsespark?
Hvordan skal jeg kunne synge, når ravnen hader mig?
- Den hader dig ikke, Mara. - Den fjerner ikke blikket fra mig.
Den skriger, flakser med vingerne og ødelægger min optræden.
- Det er kun en fugl. - Fugle hører ikke hjemme i operaen!
- Hvor er min manager Patini? - Her!
- Jeg tager hen på hotellet. - Hold nu op, Mara.
Jeg er klar klokken 20.00. Så vil jeg synge uden ravne og den slags pjat.
- Hvad gør vi nu? - Vi fortsætter med at øve.
- Jeg tager snart mine ravne og går. - Godt.
Maestro, vi begynder forfra.
Takket være din strålende instruktion...
Den store Mara Giacova er blevet kørt ned af en bil!
- Er hun kommet til skade? - Ring efter en ambulance!
Sikken katastrofe!
- Hallo? - Er det dig, Betty?
I aften skal du spille Lady Macbeth. Er du glad?
Hvem er det?
Er det her en spøg?
Hallo? Hallo?
- Mira! - Betty, gør dig klar.
Du skal stå på scenen om en time. Mara har været ude for en ulykke.
Nogen har allerede ringet.
Hvorfor græder du? Er du bange for at debutere?
- Nej. Men jeg er for ung. - Du får kolossal succes.
- Jeg kan ikke ramme alle tonerne. - Stol på mig. Jeg er din ven.
Det er premierenerver. De må bare ikke komme til syne.
Nu vil alle tale med dig. Vis ikke, hvor usikker du er.
Hold op! Nå, kære Betty, er du klar?
Maras beklagelige ulykke gavner dig. I aften skal du spille Lady Macbeth.
Er det glædestårer?
- Sig ikke, at du er bange. - Jeg er for ung til den rolle.
Verdis første Lady Macbeth var kun 17. Du kender operaen udenad.
Du har øvet dig, som var du stjernen, ikke dubleanten.
- Orkestret øver i 30 minutter. - Strålende.
- Hold op. Det er din store chance. - Jeg ved det.
Din mor ville være blevet glad for, at du træder i hendes fodspor.
Du kommer snart til at synge i New York og Salzburg.
- Hvad skete der med Mara? - Hun blev kørt ned af en bil.
Du lytter til Prokofievs indspilning af “Macbeth”.
Det er vores produktion fra 1975.
- ”Macbeth” bringer uheld. - Hvad taler du om?
Alle siger det.
Jeg ville hellere debutere med noget andet.
Lad ikke Patini høre dig sige det.
- Tror du, operaen bringer uheld? - Det er det, alle siger.
Det gør jeg ikke. Du har en skøn stemme, og du er meget smuk.
Du skal debutere på en stor scene. Du bør udnytte denne mulighed.
Den slags plejer kun at ske for folk i film.
- Smid ikke denne mulighed væk. - Godt.
Fem, fire, tre, to, et... Nu!
Lad hende komme forbi.
Der er for meget røg. For meget røg.
Dino, ikke mere røg. Arret skal sidde på den anden side!
- Betty skal på om to minutter. - Godt.
- Forsigtig. - To minutter.
- Hvad laver du? - Lad den være.
- Nej, nej! Hold op. - Du skal nok få succes.
Ja.
- Det skal nok gå. - Ti stille.
Hvad laver I?
Vær forsigtig med kostumet.
Du er endelig vendt tilbage.
Hvad laver du her? Denne loge er kun til scenepersonale. Kom så.
Hvad i...?
- Bliv, hvor I er! - Betty, fortsæt.
Det var kun en ulykke.
Giv mig den.
Godt, maestro!
- Bravo! - Betty!
Bravo, bravo!
Mere!
Godt, Betty. Du er så smuk!
Så er det nok, Mara. Vær ikke så barnlig.
- Du er en stjerne. - Synes du virkelig det?
Bravo. Du var vidunderlig!
- Betty, du var sensationel. - Tak.
- Vi holder en fest lidt senere. - Tak.
- Du var fremragende. - Tak, maestro.
- Kommer du til receptionen? - Ja.
- Pressen er her. - Hvad med ulykken? Og skrigene?
- Hvilke skrig? - De kom fra en af logerne.
- Betty. - Åh, Marc.
Var hun ikke strålende?
Vores problem har intet med “Macbeth” at gøre.
- “Macbeth” gør dig berømt. - Jeg ved det. Min mor var sangerinde.
Smut med dig. Alle venter på dig.
Fantastisk!
Jeg mener det. Du var fantastisk.
Jeg elsker Verdis musik. Du var vidunderlig, helt vidunderlig.
Men den forbandede instruktør... Jeg kan ikke klare ham.
Giulia?
- Arbejder du på teatret? - Nej.
- Er du en fan? - Ja.
- Min første fan. - Til lykke.
- Vil du have en autograf? - Ja. Gerne.
Tak.
- Undskyld. - Hvilket navn skal jeg...?
- Alan. - Alan?
- Tak. - Er du fra udlandet?
- Nej. - Kriminalinspektør, de venter.
- Du er altså politimand. - Og en fan.
Jeg er ikke ekspert i opera, men din stemme er...
Tak for autografen.
- Ja? - Hej. Hvad ville strømeren?
- Min autograf. Hvad laver han her? - Hvem ved?
Det skyldes måske ulykken med lyset. En scenearbejder døde.
Det er ret sært. Læg kostumet der. Det skal sys lidt om.
- Vil du tage med mig til festen? - Ja, gerne.
Du var fremragende i aften, og jeg er den sidste, der lykønsker dig.
Må jeg få et kys? Selvom jeg kun er regissør?
- Syntes du om min optræden? - Ja. Jeg elskede den.
Fra den store Mara Giacova.
- Hun ønsker dig held og lykke. - Tak.
Mara blev virkelig ramt af “Macbeths” forbandelse.
“Held og lykke, din lille slange.” Den sved.
Den ser dyr ud.
Føj!
- Hvad er det? - Hvem ved?
Frøslim? Syre? Gift?
Hvad er der?
Din idiot!
Føj. Ginseng! Giacova bader i det der.
Ulækre fugle!
Jeg kan ikke. Det er ikke din skyld.
Jeg er en katastrofe i sengen. Jeg ved ikke hvorfor.
Ifølge legenden er operasangerinder utrolig liderlige.
De elsker, inden de går på scenen. Det beroliger deres stemme.
- Det gør den sødere. - Så er jeg en dårlig sangerinde.
- Har jeg såret dig? - Nej. Men...
Nu, hvor du er berømt, er tingene anderledes mellem os.
Nej. Sig ikke det. Det er ikke sandt.
- Sikket sted. Det ligner et museum. - Det er det også på en måde.
Jeg har en rig onkel. Det er hans sted. Jeg lader mig låne det.
- Vil du have en kop te? - Ja, tak.
- Rose, jasmin eller mynte? - Jasmin.
Jasmin, godt.
Nej, mynte!
Kig ordentligt. Hvis du forsøger at lukke øjnene, river du dem i stykker.
Du skal se det hele.
Betty! Hvorfor har du låst døren?
Er alt vel?
Hvad foregår der her?
Du er ikke frigid. Du er en brunstig tæve.
- Hallo? - Der er sket et mord.
- På Viale Pegaso 66. - Hvem taler jeg med?
Du godeste. Hvad har succesen gjort ved dig?
Jeg køber en avis. Jeg vil se anmeldelserne.
Nå...
Hvad er der galt med dine øjne? Scenebelysningen?
Ja, belysningen.
- Hvilken belysning? - Det var ikke det.
- Hvordan tænder man for varmen? - Her.
Tak.
- Var det så slemt? - Jeg kan ikke fortælle dig det...
Det var så... Jeg kan ikke fortælle dig det.
- Kærlighedsproblemer? - Kærlighed? Hvilken kærlighed?
Man tror altid, at kvinder har kærlighedsproblemer.
- I sopraner er kendt for... - at være horer?
- Vent lidt... - Jeg har allerede hørt den historie.
Nogle tror, at vi elsker, før vi går på scenen, for at synge bedre.
Forkert. Det er helt forkert, hvad mig angår.
- Har du aldrig elsket med nogen? - Jo. Selvfølgelig.
Men... Det har aldrig fungeret.
Nå, men... Du arbejder også med film.
- I er legendariske, hvad angår... - Det er sandt.
Jeg river den altid af, inden jeg laver en scene.
Kom nu. Du bliver nødt til at tale om det.
Så flygtede jeg, og så fandt jeg dig.
Det særeste ved det, der skete, og alt det forfærdelige, jeg så...
Det mindede mig om et mareridt, jeg havde som barn.
Jeg drømte om en mand i sort hætte.
I aften så jeg den hætte.
- Gav du politiet dit navn? - Nej.
- Har du fortalt mig alt? - Om i nat? Ja.
Hvorfor? Er der mere?
Jeg tjekker de andre værelser.
- Har du en kæreste? - Nej.
- En, der kunne blive misundelig? - Nej. Hvorfor?
Der står en på gaden og kigger op på dine vinduer med en kikkert.
Han er gået. Han stod under gadelygten.
Jeg kan godt blive her.
- Har du ikke en, der venter på dig? - Jo.
Hun er sikkert ved at gå grassat, fordi du ikke er kommet hjem.
- Jeg låser døren. Bare rolig. - Luk alle vinduerne.
Jeg kigger på gaden. Ser jeg noget mistænkeligt, ringer jeg til dig.
Ellers ses vi i morgen.
Hvad er der?
Der står nogen derude. En kvinde og...
Hvem er det? Hvem er I?
Jeg bor her. Jeg er din nabo.
- Hvem er manden? Ledte han efter mig? - Nej. Det var ikke noget.
Det var ikke noget.
- Hvem tror du, at hun er? - En nabo, som hun sagde.
Sæt kæden for. Jeg vil ikke miste en stjerne til.
Hvem er det? Er der nogen?
Er der nogen?
Hallo?
Er det dig, Marc?
Marc, er det dig?
Du godeste. Hvorfor tog jeg den rolle? Det burde jeg ikke have gjort.
Det var min skyld.
Hvorfor gjorde jeg det?
Du skal ikke græde, Betty.
“Storslået modtagelse af ‘Macbeth’.”
“En strålende debut af Mara Giacovas dubleant.”
“En revolutionerende opsætning, men tvivlsom instruktion.”
“Råd til instruktøren: Vend tilbage til skrækfilm, og glem opera.”
- De flænser dig. - Det er trods alt kun på papir.
- Hun er ukendt, men får kun ros. - Hun var meget dygtig.
Da de hyldede Cecilia Gasti og nedgjorde dig, blev du rasende.
Det gør du ikke denne gang. Hvorfor ikke?
Du vil i seng med pigen, ikke?
For at være her i aften tog jeg to fly og takkede nej til et job.
Fragmenter af samme fjer og blodspor-
- blev fundet i Stefano Brinis lejlighed.
- Hvem var han? Din...? - Regissør.
Nå, ja. Din regissør.
Han blev myrdet, eller rettere sagt slagtet mellem klokken 01.00-02.00.
Hvem var den sidste, der så ham?
Vi holdt en premierefest.
- Gik han alene hjem? - Det ved jeg ikke. Jeg var der ikke.
- Var du med til festen? - Ja.
- Hvornår gik han hjem? - Jeg tror, han gik sammen med Betty.
- Er Betty her? - Nej. Men hun kommer snart.
Jeg er endnu ikke færdig. Du hedder Mauricio, ikke?
Du har ansvaret for ravnene, ikke?
- Hvor mange af dem blev dræbt? - Tre. Jeg ved, hvem der gjorde det.
- Hvem? - Mara.
Nej, nej, nej. Hvad taler du om? Vær ikke latterlig.
Ravne er meget hævngerrige og har en god hukommelse.
Denne produktion er blevet ramt af så mange ulykker og så megen uheld.
Det er forbavsende.
Jeg er ikke overtroisk, men det er “Macbeth”, der bringer uheld.
Det ved alle.
Der er sket mange sære ting. Der hviler en forbandelse over operaen.
Jeg har set dine film. Du er en ekspert i emnet.
Hvad er din mening om det her?
- Film er ikke virkelighed. - Hvordan definerer du “virkelighed”?
Undskyld, men jeg skal lave denne kjole. Jeg har kun to hænder.
- Den kommer stadig til at ligne lort. - Hvad?
Godt. Jeg giver vores regissør skylden for det, der sker her.
Han mener, at Verdi og Shakespeare var idioter.
Jeg fikser kjolen for Verdis skyld.
Kom, Marion. Lad os smutte.
- Du tænder på det her. Din sadist. - Tror du det?
- Alle siger det samme. - Hvor kedeligt for dig.
- Giulia? - Lige den, jeg ville tale med.
- Hvad er der sket med kostumet? - Nogen rev det i stykker.
- Hvem? - En, der ikke synes om Marcs opera.
Den er for underlig.
Det er ikke ligesom med film, hvor originalitet hyldes.
Du godeste!
Du godeste. Sikket rod. Den skal fikses, og det er op til mig.
Du må prøve den på igen, når jeg er færdig.
- Smykkerne er heldigvis intakte. - Jeg kommer straks tilbage.
- Mira, jeg skal tale med dig. - Ja. Telefonen ringer hele tiden.
Alle vil have dig. Rom, Wien, Paris.
Det er skønt. Men jeg skal tale med dig om noget andet.
- En galning følger efter mig. - Ring til politiet.
Det kan jeg ikke. Jeg er havnet i store problemer.
- Jeg vil mødes med dig. - Jeg kigger forbi i aften.
Hvad har du gjort?
Betty? Er det dig?
Hvem er det?
Det var altså dig. Kom her, og se, hvad jeg fandt.
Se! Det er guld. Jeg har ikke syet det på.
- Det er dit. - Nej.
Hvordan havnede det der?
Den, der rev kjolen i stykker, tabte det vel.
Giv mig det. Det ser ud, som om der er en dato og en indskrift.
- Må jeg se? - Bogstaverne er næsten slidt væk.
Jeg har et forstørrelsesglas et sted. Det burde ligge...
Forbistret!
Det burde ligge her.
- Har du fundet det? - Nej.
Hvor så jeg det nu sidst? Jeg har lige set det.
Vent... Det skal ligge her.
Hvor er det blevet af?
- Hvad skete der? - Jeg klarer den. Bare rolig.
Jeg så det i en skuffe.
Led her. Jeg tjekker i strygerummet.
Jeg fandt det!
“Jeg fandt det.”
Du nød det i går, din hore. Alle operasangerinder er horer.
Det er en dato!
Det må være en årsdag.
Hvor...?
Du godeste!
Her. Er det det her, du vil have?
Er det det her, du vil have? Her, tag det!
Dit svin!
Det er...!
Jeg kan tage dig, når... og hvor jeg ønsker.
- Hej. - Hej.
Slip mig. Lad mig være i fred.
Hvem har gjort det her mod dig?
Er det operaens forbandelse, eller skete det i aftes?
- Det skete altså i aftes. - Ja.
Hvorfor sagde du ikke noget?
Fordi... Det var værre end noget, jeg kunne have forestillet mig.
Jeg ville bare glemme det, udviske det fra mit sind.
Ikke se noget, ikke føle noget.
- Ikke tænke. Jeg ville bare flygte. - Jeg forstår det godt.
Jeg er her for at hjælpe dig.
Vi skal gøre alt for at fange ham, men du skal samarbejde med mig.
Jeg ved ikke, hvordan han ser ud.
Han binder mig, rør ved mig.
Han tvinger mig til at kigge på, men lader mig aldrig se hans ansigt.
I dag på teatret dræbte han Giulia, kostumieren.
- Jeg må hellere tage derhen. - Nej!
Bare rolig. Vi skal nok komme til bunds i det her.
Lad mig ikke være alene. Jeg er bange.
Godt. Tag den med ro. Gå op, og lås dig selv inde.
Vent på min assistent, Daniele Soave.
Godt.
Husk det... Daniele Soave.
- Hvem er det? - Daniele Soave.
- Nævnte kriminalinspektøren mig? - Ja.
- Godaften. Må jeg komme ind? - Ja, selvfølgelig.
Jeg har taget nogle øjendråber.
- Må jeg kigge mig omkring? - Ja. Værsgo.
Jeg kommer straks.
- Er du nervøs? - Lidt... Nej, meget.
- Nu er jeg her, så slap bare af. - Det vil jeg gøre. Tak.
Du føler dig meget rolig. Rolig og afslappet.
- Koncentrer dig kun om musikken. - Kun om musikken.
Træk vejret dybt.
Et, to...
tre, fire.
- Kaldte du på mig, miss? - Nej. Jeg lytter til et bånd.
Hvis du har brug for mig...
Jeg skal nok åbne.
- Venter du gæster? - Ja. En ven.
- Tjek, hvem det er, før du åbner. - Ja. Men jeg ved, at det er hende.
Er det dig, Mira?
Det er hende.
Jeg så det i avisen. Hvor forfærdeligt.
Det bliver værre. Tal sagte.
- Er der nogen her? - Ja. Wien og Paris!
Morderen dræbte kostumieren Giulia i dag. Jeg var der.
- Derfor holder politiet øje med dig. - Hvem har sagt det?
Politimanden nede i opgangen spurgte, hvem jeg var. Han hed... Soave.
- Daniele Soave? - Ja.
- Men han er inde i dagligstuen. - Hvem er inde i dagligstuen?
Kom.
- Hvem er han? - Jeg ved det ikke.
- Det er måske galningen. - Han er væk. Han var her lige før.
- Ring til politiet! - Telefonen er der. Jeg tør ikke.
Han gemmer sig måske.
Lad os komme væk herfra!
Vent! Hvad nu hvis det er manden nede i opgangen, der er galningen.
- Hvad nu hvis det er omvendt. - Jeg vil ikke finde ud af det.
- Du har ret. Jeg så ham end ikke. - Åh, nej!
Køkkenet! Døren er tung.
Knivene. Vi kan forsvare os med dem.
Det svin! Nu kan han lige prøve at komme herind.
Vi kan skrige. Du kan skrige meget højt.
Bygningen er urgammel. Murene er tykke. Ingen hører os.
Ja?
Ja. Godt. Det gør jeg omgående.
- Åbn døren. Det er Daniele Soave. - Betty, han er der ikke!
Åbn døren! Galningen er inde i lejligheden.
- Hvorfor skulle jeg stole på dig? - Jeg kan vise dig mit politiskilt.
- Kan du se det? - Nej.
- Nu kan du se det. - Det er en forfalskning.
- Luk mig nu ind. - Nej. Du forsøger at narre mig.
- Forsvind! - Se. Mit tjenestevåben.
Jeg har set dig før. Jeg genkender dig.
Ikke dit våben. Jeg vil se dit ansigt igen.
Kom så, Betty. Du kan lige så godt åbne døren nu.
Jeg kommer ind ligegyldig hvad. Betty!
Dit svin. Dit store røvhul!
Du får ikke fat i mig!
Jeg dræber dig!
Du føler dig meget rolig. Rolig og afslappet.
Koncentrer dig kun om musikken.
Træk vejret dybt.
Et, to...
tre, fire.
Daniele Soave. Han var altså politimand.
Betty. Betty. Kom!
Skynd dig. Kom herop!
Skynd dig. Kom så.
- Hvor fører den hen? - Til min lejlighed.
- Hvad lavede du her? - Jeg opdagede den gamle luftkanal.
Den fører ud til alle lejligheder. Er du vred?
Nej. Selvfølgelig ikke.
Denne lejlighed er tom. Jeg kigger hele tiden på dig.
Jeg nyder det, når du synger.
- Du har en smuk stemme. - Tak.
Jeg så manden, der forsøgte at dræbe dig.
- Hvorfor går du herop? - Fordi mine forældre skændes.
Nu er vi nået frem.
Han er væk. Du er meget intelligent.
Det er dig, der er intelligent. Du reddede mit liv.
- Alma? Alma! - Det er min mor.
- Hvem er du? Hvad laver du her? - Mor. Dette er Betty.
- Kan du huske mig? - Nej.
I går stod du ude foran min lejlighed. Du så mig ikke.
- Der er sket noget forfærdeligt. - Ja. At du kom.
- Lukkede du hende ind, Alma? - Ja.
- Jeg skal ringe til politiet. - Forsvind!
- Hun er min ven! - Hvor er telefonen?
- Smut! - Jeg går. Men ring til politiet.
- Du er beskidt og ulækker! - Du er ulækker! Du er altid nøgen.
Så er det nok. Gå ind på dit værelse!
- Hvad laver du her? - Marc, ved du, hvad der er sket?
Ja. Jeg talte med en politimand.
- Hvorfor tog du herhen? - Jeg ville bare flygte og gemme mig.
Jeg er bange alle vegne... undtagen her.
Jeg føler mig tryg her. Jeg kan sove i min garderobe.
Betty?
Scenearbejderne kommer til at lave en masse larm, når de arbejder.
Jeg har foretaget en ændring i forestillingen.
Jeg har fundet på en måde at identificere morderen.
Vi har jo et øjenvidne.
Hvis galningen sidder i salen i morgen aften... så har jeg ham.
- Hvad nu hvis han ikke kommer? - Det gør han.
- Jeg er så træt. Jeg vil bare sove. - At sove...
Muligheden for at drømme. “Der er knuden.”
“For hvad får vi at se i dødens søvn-
- når vi bliver kroppens kval og uro kvit?
Det får os til at tøve...”
Er det dig, mor?
Jeg fik lige det samme mareridt, som jeg fik som barn.
Men jeg ved ikke, om det er en drøm eller et minde.
Hvad synes du om det?
- Rolig. Vi skal nok få fat i ham. - Men hvornår?
Fem, seks, syv, otte, ni...
- Når som helst nu. - Ti, 11, 12...
13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20.
Nu!
Skal det være sådan her? Indgår det i forestillingen?
De flyver hen over dig!
- Betty! - Jeg sagde, at jeg ville fange ham.
Det var politimanden.
Forunderligt.
Hvorfor gjorde han det?
Ikke en lyd.
Tys!
Nøjagtig ligesom din mor.
Din stemme er ligesom hendes. Din krop, tilmed din hud...
Du godeste. Jeg elskede hende så højt.
Hold op. Jeg vil ikke dræbe dig.
Hun lærte mig en leg, som gik ud på at myrde og tortere.
Kun sådan kunne jeg få hende. Jeg var hendes slave.
Nej!
Slap af!
Sæt dig ned.
Tys. Slap af.
Da jeg så dig i aftes, troede jeg, at det var et mirakel.
Sid stille!
Men der manglede noget.
Du var ikke en stjerne ligesom hende, så jeg slap af med Mara.
Betty, jeg ville kun have din kærlighed.
Men det forstår folk ikke.
Og nu er det forbi.
Hvordan skulle du kunne elske mig? Et uhyre?
- Nej! - Du skal ikke kigge på mig.
Det er bedre, at jeg dør. Ja.
Jeg vil brænde. Man finder mig aldrig.
Jeg forsvinder.
Man finder mig aldrig. Nej...
Kan du lugte det? Det er benzin.
Er du bange? Det er jeg. Jeg er bange for smerte.
Kan du hjælpe mig?
Her. Tag den her.
Hold den.
Godt. Godt. Hold den.
Højere op.
Højere op! Til venstre.
Til venstre. For langt.
Godt. Skyd så.
Skyd. Hvad venter du på?
Har jeg ikke gjort dig tilstrækkelig fortræd? Vil du høre mere?
Jeg kvalte din mor. Hun var for grådig og ville have mere blod.
Men jeg måtte ikke røre ved hende.
Jeg nød det, da jeg dræbte hende.
Hjælp!
Jeg kan ikke komme ud!
Du godeste!
Jeg kan ikke komme ud!
Marc!
Betty. Skynd dig!
Han er død. Du godeste. Han er død!
Paris betyder meget for mig. Vores “La Traviata” bliver utrolig.
Hvordan vil du spille hende? Kærlig? Genert? Sensuel?
Goddag.
- Nå? - Der er ikke længere noget problem.
Farvel.
Jeg vidste det!
Der er dukket nye oplysninger op i operasagen.
Man har rapporteret, at morderen, kriminalinspektør Alan Santini-
-døde i branden på teatret.
Nu siger politiet, at den forbrændte krop, som man troede, var Santinis-
- ikke var en menneskekrop, men en mannequin.
Politiet har indset, at Santini planlagde det hele-
-for at kunne flygte.
Man leder efter Santini alle vegne. Man mener, at han er meget farlig.
Politiet i nabolandene og Interpol samarbejder.
Betty. Han er ikke død. Han lever, og han er her!
Flygt, for Guds skyld. Flygt!
Nej!
Jeg er ligesom min mor. Det indser jeg nu.
Jeg ville have, at du skulle vinde, og at du skulle dræbe ham.
Jeg er ligesom hende.
Kom. Vi er nødt til at flygte. Kom!
Inden nogen finder liget.
Kom. Lad os gå.
- Snup ham! - Han har en kniv!
- Skyd ikke. - Snup ham!
- Han har en kniv! - Skynd jer!
Snup ham! Få hans arm om på ryggen.
- Sådan. - Få ham op at stå.
Det er ikke sandt. Jeg er slet ikke ligesom min mor!
Jeg har ikke begået en forbrydelse. Jeg ville kun befri deres sjæle.
- Slip mig! - Før ham hen til helikopteren.
- Han ville dræbe dig. - Vidste du, at vi var her?
Ja. Jeg så jeres hunde løbe rundt.
- Vi har sporet ham i to dage. - Jeg så, at du talte med ham.
- Hvad sagde du til ham? - En masse vrøvl... løgne.
Han er en galning... fuldstændig sindssyg.
Jeg ville ikke længere tale med nogen.
Jeg ville flygte, fordi jeg er anderledes.
Jeg ligner slet ikke alle andre.
Jeg kan lide vinden, sommerfugle-
-blomster, blade, insekter...
Regnen, skyer.
Sådan, min smukke ven.
Vær fri.
Danske tekster: www.btistudios.com